MUŽ A JEHO PES
Chceme zvýšit penze!
Je tu policie.
Amélie, jdi od okna!
Co ty tady, pejsku? Nechali tě tu?
Vypadni! Nech ho být. Koukej zmizet! Padej!
- Hele, pes! - Pojď se mnou!
Čí je ten pes?
Je tvůj, holčičko?
- Jste v pořádku? - Ano.
- Nechcete do nemocnice? - Ne.
Určitě?
Vždyť krvácíte.
Měl byste.
Co se vám stalo, pane Charlesi? Jste samá krev.
- Upadl jste? - Demonstrace.
Pořád na ně chodíte? K čemu to je?
K bitkám.
Policie snad útočí na starce?
Ne, to výtržníci.
A jeho jste měl s sebou? Ty jsi pána nebránil?
- Dobrý večer, pane. - Dobrý večer.
- Tak co, přemýšlel jsi? - Já to dítě nechci.
- Hosté jsou tady, madam. - A Charles?
Je ve svém pokoji. Přišel z demonstrace.
- Z demonstrace? - Pro důchodce.
Leilo.
Jsem to ale hlupák. Jo. Velký hlupák.
Tady Leila.
Pusť to! Je to celé od krve, je to nechutné!
Charlesi, můžu vejít?
Zalepím vám to. To je hned.
Lepší než ten hadřík.
Kdo je to?
Kdo jako?
Otec!
Je to on, že? Ten fotbalista.
A Lawrence.
Ten taky.
A kterého miluješ?
Kdo ho bude mít rád. Zatím o tom nechtějí ani slyšet.
Takže oba.
Chci to dítě.
Musím už jít. Madam na mě čeká.
Charlesi!
Ať ten tvůj čokl přestane vyvádět!
Já hraju!
Nemá rád falešné tóny.
Ty ses popral?
Rozbil jsi Françoisovy hodinky?
Pojď do mého pokoje.
Sám.
To je červená karta, kamaráde!
Nějaký problém?
Musím něco vyřídit. Za chvilku se vrátím.
Zatím si poslužte.
Aspoň zatím dorazí Robert.
- Ty hraješ na piano? - Ale kdepak.
Než François zemřel, slíbila jsem mu, že se o tebe postarám.
- Starala jsem se o tebe, ne? - Docela ano.
Milovala jsem tě, Charlesi.
Už roky to jde s tebou z kopce.
V nic nevěříš.
Nic jsi se mnou nechtěl sdílet.
Nikdy jsi nezapomněl na Catherine!
Ale tvoje žena je mrtvá. A ty taky.
Znovu se provdám.
Nemůžu žít sama.
Už nemám čas.
A Robert ten první krok udělal.
Budeš muset odejít, Charlesi. A nedělej potíže.
Robert si vezme mě, ne mou minulost.
Tohle mu už vnucovat nemůžu.
"Tímhle" myslíš mě?
Tebe, tvého psa...
...tvé pohledy, tvé úsměvy, poznámky
a tvůj obličej po celý den.
S tím už je konec.
A když prší, tak je to taky moje vina?
Nech mě konečně žít.
Je konec. Odejdi.
Čekají na mě.
Kdo? Mozart?
- Vypadám jako blázen. - Jeanne...
Svůj dluh ti splatím.
Charlesi...
- Šla mu vyvenčit psa nebo co? - Nech už toho.
Copak chceš?
Co teď budeme dělat?
Co se děje?
Pán chce prodat své knihy a já už bych rád šel domů.
Asi jsou dost těžké. Můžete je tu nechat.
Já za ně odmítám ručit. Ať přijde zítra ráno!
To stačí. Vyřídím to s pánem sám.
Mohu se podívat?
Prosím.
Děkuji.
Podívejme, první vydání! A vypadá moc dobře!
"Na památku od otce Charlesovi, jehož odvaha a obratnost
mu vždy byli oporou... Charles de Gaulle?"
Ano.
- Je to pravý podpis? - Kdo ví. Nemůžeme to ověřit.
Já mohu.
Opravdu je chcete prodat, pane?
Samozřejmě.
Mohu vám napsat šek?
Pero, Jeane-Lucu.
Podpisy De Gaulla tu máme, můžeme je porovnat...
Nech toho.
Vyhovuje vám ta částka?
Výborně.
Na jaké jméno?
Jeanne Gautierová.
Gautierová. Dobře.
- Tady. - V pořádku.
Vy nejste ve svém pokoji? Byl jste venku?
Co je to?
Můj dluh.
Vy si umíte pospíšit.
Jděte si lehnout.
- Co je to, Leilo? - Šek, madam.
- Položte ho na piano. - Ano, madam.
"Bílá velryba byla postrachem pro anglické lodě.
Posádka kvapem napínala plachty..."
Pokojnou demonstraci narušila hrstka mladých výtržníků.
Musela zasáhnout policie. Několik výrostků bylo zadrženo.
Ahoj, Roberte! Téměř včas.
Dřív to nešlo.
Jdu tam.
Leilo!
- To nic, postarám se o něj. - Jak nic? Uklidněte psa a rozsviťte!
Je v pořádku.
Pojď sem. Pojď.
- Co se vám stalo? Nevolnost? - To nic, doktore, opravdu.
To nechte na mně, ano?
Podle té modřiny jste dostal pořádnou ránu.
Jak se vám to stalo?
Na té demonstraci důchodců. Mluvili o tom i v televizi.
Řádili tam vandalové.
- Co jste tam dělal? - Protestoval.
Ráno musíte na důkladné vyšetření.
To nebude třeba. Už jsem pár ran dostal.
Co nejrychleji se posaďte. Vstaňte z postele.
Teď hned?
Máte motolici? Jako by na vás padala zeď?
Ano.
- Je vám na zvracení? - Ano.
Pro dnešek vás nechám na pokoji. Ale do nemocnice musíte.
Seženu vám pokoj.
Topí se tam? To by se mi teď zrovna hodilo.
Ahoj, Pierre, tady Robert.
Jaké místo? Úplně jsem na to zapomněl.
Ne, dostaneš ho, slibuju! Přijmeš mi zítra naléhavý případ?
V osm? Jistě. Díky.
Otitida. Ano.
A je to. Buďte rozumný. Zůstaňte ležet.
Hned ráno se nechte odvézt do nemocnice.
Na vaši svatbu už budu venku? Nerad bych ji zmeškal.
- Leilo, dojděte s tím do lékárny. - Dobře.
Tady.
Spoléhám na vás. Moc nechoďte. Riskujete závrať.
Kdekoli. Na ulici, na schodech...
- Už jdu. - Čekáme na tebe.
Přijdu se na vás podívat.
Klidně mi zavolejte, Leila má moje číslo.
Nemusel jsi tak vyvádět.
Hosté na nás čekají. Poslouchám tě. Co je s Charlesem?
Tvůj chráněnec stráví pár dní v nemocnici.
Už není můj chráněnec, vyhodila jsem ho.
Tady mi, prosím, nekuř.
Jestli ho vyhazuješ kvůli nám, může to počkat.
Jste úplně horký.
Pokuste se spát.
Co se děje?
Omlouvám se. Zůstaňte, kde jste. Asi vypadly pojistky.
Hezké narozeniny, Jeanne!
No tohle! Děkuji. Mockrát děkuji.
Milovala jsi Charlese?
Vždyť to víš.
Zavolej mi do nemocnice.
Je pošmourno.
Paní vás odveze. Tam se o vás postarají.
Dobrý den, madam!
Tak pojď, půjdeme ven. Jdeme se vyvenčit. Jdeme!
Pojď sem!
- Je Charles připravený? - Čeká na vás.
Jakmile odjedeme, zavolejte kvůli té rekonstrukci.
Mohou začít ihned. Ať jsou za dva týdny hotovi.
Ano, madam.
A ten pes, madam?
Není vám nic?
Počká na svého pána.
Jdeme!
Tak pojď! Honem!
Madam Gautierová, můžeme jet?
Neboj, pan Charles něco vydrží.
Připravím vám sprchu.
Jeho žena je dostane zpátky, až se vrátí?
- Víš, že se z toho nedostane. - Nemáš žízeň?
Ne, nemám.
Máš zprávy o Odette?
- Moje sestra je kráva. - Tati, nezačínej zase.
- Nepřišli jsme se hádat. - Máš pravdu, je to tupá kráva.
- Potřebuješ něco? - Chci mít pokoj.
Děkuji, Alberte. Mockrát ti děkuji.
- Tím nemyslím vás. - A co tedy?
Své výčitky a všechna ta "kdyby"...
Už půjdeme.
Ale bylo to fajn, ne? Řekli jsme si toho dost.
A jak se máme rádi!
Pa.
Ahoj, tati, tak zítra!
Jasně, zítra.
Je pěkné mít rodinu.
Sakra.
Dobrý den, Charlesi.
Jak se cítíte?
I přes sedativa spal neklidně. Včera nemohl polknout ani sousto.
Co je to? Řekl jsem, že má být těch formalit ušetřen. Odneste to.
Jistě, doktore.
Zůstanete tu ještě týden, udělají vám kompletní vyšetření.
Chci si být jistý, než vás pustím.
Díky.
Víte co? On chrápe! Je to otřesné, jak chrápe!
Je to děsné.
Je to fakt děsné.
Za války jsem byl u letectva.
Na základně 107 v Dougni, druhý region u Bourge.
A pod podplukovníkem Andraudem jsme šli až k letišti v Mimizan.
Ve čtyřiceti letadlech jsme měli letět na Londýn.
Ale ty svině ve Vichy nám odmontovali vrtule.
A my nemohli odletět.
Ale tentokrát... už vrtuli mám.
Budu moct odletět.
Už jsi skončil?
Vidíš tohle?
Odvážu tě, ale nedělej zase blbosti.
- Co to děláte? - Bolí ho to, dusí se.
Zase nám uteče!
- Stačí zavřít dveře. - Tak dobře.
Kdy budete hotovi?
Docela jsme pokročili.
Co je to?
Bylo to na skříni.
A na umyvadle byly hodinky, ale jsou rozbité.
Já vím.
Dejte to všechno někam stranou.
Charlesi. Teď k vám mluvím jen jako člověk.
Jestli jste dělal šaška na té demonstraci důchodců,
tak ještě máte chuť se bít. Neskládejte ruce do klína.
Ruku...
Můžu se zeptat, jestli ještě v něco věříte?
Věřím jenom hvězdám.
Jsem námořník.
Přinesl jsem vám tohle. Hůlku svého otce.
Až vás pustí, budete ji potřebovat.
Děkuji, doktore.
Děkuji za vaše zavolání. Můžete zanechat zprávu.
Když bude třeba, ozvu se vám.
- Co tady děláte? - Už nechrápe.
To jsem já, Charles. Jeanne, rád bych věděl, jak se má můj pes.
Tak.
Pojď sem, honem! Stůj!
Vemte si, jsou dobré.
Vy nechcete?
Ztratila jsem se. Nevěděla jsem, na kterém jste oddělení.
Jste v pokoji sám?
Dnes v noci odešel.
Dostal jste hůlku?
Už nemáte závratě?
Je tady.
Kdo?
Váš pes. Je v parku s Jalilem.
Do nemocnice nesmí.
Jdeme?
Pomůžu vám.
Chyťte se mě.
- Má ho rád? - To je snad vidět!
- Postaral by se o něho? - Proč?
Kdybych tady už nebyl.
Nevím, jestli je schopný se o něco postarat.
Zvlášť o dítě.
Před dvěma dny začali s rekonstrukcí. Paní mě požádala, abych je zavolala.
Nemůžete se vrátit.
Máte tam věci. Zastavte se.
Moje děťátko.
Moje děťátko...
Ano?
Kdo jste?
Zdejší nájemník.
Dáte si skleničku?
Nezajdeme nahoru?
Dal jsem vaše věci stranou.
Všechno je v krabici. Sakra! Ta holka to odnesla do svého pokoje.
Kde je?
Myslím, že šla ven.
Už je to dlouho?
To vůbec nevím.
Hodinu určitě.
Šla vyvenčit mého psa?
Psa?
Jo, kde je můj pes?
Nesnesl být uvázaný.
Pořád jsme s ním chodili ven, tak...
Zavíral jsem dveře, ale nemám deset rukou.
Párkrát jsem ho chytil, ale jednou utekl.
A už se nevrátil.
Vím, měl jsem dávat bacha. Nedal jsem pozor.
Je mi to líto, je to moje chyba.
Můj pes...
Haló! Stůjte!
Sakra!
Proč tak nadáváš?
Váš kufr! Co s ním mám dělat?
Klidně si ho nech. Je tvůj!
Nahoře máte ještě krabici. Jsou tam hodinky a tak...
Počkej tady. Hned se vrátím.
- To je tvůj otec? - Ne, to je pan Charles, nájemník.
Můj pes.
Už tady není.
Můj pes!!!
Do útulku? Ale do kterého?
Počkejte, musím se podívat.
Momentíček.
- Víš co? Řekni své matce. - Ne, dobře víš, co odpoví.
Ztratil jste svého psa, pane?
Ano.
Dvě stě eur... do prdele. Snad nechci tak moc.
Hned to najdu.
Pro mě je to hodně. Navíc vím, na co je potřebuješ.
Co to povídáš? Vždycky ti peníze vrátím, tati!
Ve tvém věku jsem si peníze od otce nepůjčoval.
Můžeme už jet?
Otec a syn... Tady vidíte, jaký mám respekt. Promiňte!
Našel jsem to! Ulice Generála de Gaulla v Genevilliers.
Jeďte.
- Kolik vám dlužím? - Přejete si?
Otevřete dveře, prosím!
To nechte, pane! Taky jsem měl psa, vím co to je.
Podívejte, pořád mám jeho polštářek.
Mně nemůžeš nic dát a jeho vozíš zadarmo!
Jak to se mnou mluvíš? Už toho mám dost!
- Klídek, tati. - Styď se!
Když mi bylo 16 let, otec za mě nikdy neplatil!
To snad není možné, viděl jste to někdy?
- Moc jsem ho rozmazlil. - Jste tam?
Promiňte, prosím. Haló!
- Prosím, račte! - Pojď už, tati!
Těšilo mě, mějte se! Hodně štěstí s vaším psem.
Na shledanou.
Udělám, co bude možné, abych vám ho našel.
Už někdy utekl? Byl uvázaný? To musíte, jinak vám zdrhne!
- Ztratil se vám pes? - Ano.
A máte nějakou fotku?
Děkuji.
Ten je ale roztomilý! Jak je to dlouho, co se ztratil?
- Asi týden. - Jeane-Louisi.
Voříšek.
Je moc pěkný. Připomíná mi toho mého.
Měl jsem stejného, ale udělal jsem hloupost.
Měl jsem ve sklepě slimáky a on tam šel a sežral je.
Přišel jsem o něj.
Bude těžké ho najít.
Obvykle je tu máme týden, nejvýš 10 dní.
Často utíkal?
- A má čip? - Ne.
- To je třeba. Je očkovaný? - Ano.
Ale bez čipu!
Musí mít očkování i čip. Mám jich tu asi 20, co nemají ani jedno.
- Vždyť to tolik nestojí! - Jeane-Louisi, počkej.
To je těžký!
Jeane-Louisi! Jak se ten váš pes jmenoval?
- Můj pes? - Ano.
Můj pes.
Můj pes, můj pes... To není jméno pro psa.
Však my toho vašeho psa najdeme. Jeane-Louisi? My jeho psa najdeme!
- Budu se snažit. - Najdeme ho.
Člověk musí být otrlý, aby tu mohl pracovat.
Není to váš pes? Tohohle pán opustil.
A toho zas chtěl utopit. Hodil ho do řeky.
Zachránili ho právě včas. Šel by ke dnu jako balvan.
Ale tohle je fajn rasa.
Labrador je prima k dětem, viď ťunťo?
Tohohle vám nedoporučuju.
No tak, lehni!
Všichni blázní, všichni chtějí psa.
Chtějí je na prázdniny nebo na Vánoce, aby udělali radost dětem.
Ale co pak s nima udělají?
Ničeho si nevážíme! V jakém světě to žijeme!
Nakonec skončí u nás!
Copak tohle je lidskost?! Já už v lidi nevěřím, je konec!
Ahoj. Už jsem tady, můj pse.
Jsi můj pejsek, viď?
To je láska...
Já vím. Stýskalo se ti.
Půjdeme.
Dobrý večer.
Jeanne! Příště musíte přijít vy k nám!
- Určitě! - Na shledanou!
No tak pojď! Pojď!
Proč jsi přišel v tak pozdní hodinu?
Prostě putuju.
Tak jsi tady. A teď sbohem.
Už tě tu zkrátka nechci!
Jestli chceš, dám ti to. Nepotřebuju to.
Dej sbohem taky Françoisovi.
Madam?
- Vy máte Charlesovy věci? - Ano. Proč?
Odneste je dolů.
Teď? Jdu ven, musím si dodělat vlasy a nehty...
Čeká dole se svým psem.
Našel ho...
Je v pořádku?
Kampak?
Všechno jsem dala sem. Je tady i šála, dám vám ji.
Jdu ven s Lawrencem.
Pořád to dítě nechce.
Jsem unavený.
Nemůžu vás tu takhle nechat. Strávíme večer spolu.
Díky.
Jak to, že jste takhle dopadl?
Nikdy jsem nemyslel na zítřek.
Vaše žena vás podváděla?
Často. Ale stejně jsem ji miloval.
A vy jste ji podváděl?
Ne, nikdy. Snad jen...
Snad jen párkrát?
Proč jste po její smrti nezačal nový život?
Jak jako?
S madam.
Jeanne? Mám ji moc rád.
Proč je konec?
Moc rychle jsem zestárnul.
Díky.
Díky?
Ale za co?
Marseille? Proč do Marseille?
Narodil jsem se tam a taky tam skončím.
- Už se neuvidíme? - Ale ano, kvůli miminku.
- Ale jak teď budete žít? - Jsem teprve v půlce.
V půlce čeho?
Přece... Moby Dicka.
Takhle vám to sluší... Charlesi.
Promiňte, pane, ale sem psi nesmějí.
- A kdybych byl slepý? - Dobře, ale...
To je dobré, Raymonde. Já pána znám. Vyřídím to.
Dobře.
Miluješ ji?
Vy nejste její otec.
A nikdy jsem jím nebyl. Máš štěstí...
Myslíte?
Já nejsem otec, takže co já s tím?
Zachováš se jako správný muž.
Nechte mě na pokoji, sakra.
Nechte mě být...
Děkuji.
Dobrý den. Váši jízdenku, prosím.
Děkuji.
Ten pes je kříženec?
Briard a foxteriér.
Vypadá, že je věrný, ale kdepak.
Jednoho takového jsem měla. Ale utekl a už se nevrátil.
Tenhle ne.
Hrozně žárlil. Pořád mi stál za zadkem.
Měl mě příliš rád. Byl to parchant.
Manžel taky pláchnul. Kvůli čoklovi.
Všechno doma mi zničil, i celý můj život.
Dobrý den. Vaše jízdenky, prosím.
Děkuji. Dobrý den. Děkuji...
Díky.
Tomu psovi budete muset dát košík.
Výjimečně ne. Děkuji, pane.
Na něco jsem si vzpomněl, když vidím pánova pejska.
Minulý týden, jak jsem si vzal to volno, zrovna tam co sedí ten pán,
seděla jedna dáma a soustředěně mě sledovala.
Upřeně se na mě dívala
a vůbec mě nespouštěla z očí.
Po chvíli to začalo být nepříjemné, tak povídám:
"Promiňte, paní...", a ona:
"Pořád se na vás dívám, protože jste podobný mému psovi."
Jo.
Jo. To je, co?
A potom dodala:
"Protože můj pes se narodil 17.3.1970."
- A 17.3. jsem se narodil i já. - Ne!
Přísahám! Pak se ke mě přiblížila a sáhla mi sem.
Už dva týdny tady mám takovou bulku, sáhni si...
Promiň, Punťo, nekňuč! Promiňte, pane.
Pojďte, váš přítel je tady, už sedí u stolu. Pojďte, tady to je.
Battistine!
Nejlepší kuchaři!
- To je let! Jak se máte? - A co vy, jak to jde?
Dělám, co můžu.
Už jsem ztratil dva. Další nechci.
Ataky dvě ženy. Taky už další nechci!
A co vaše paní? Pořád půvabná?
Už mám jen jeho.
Je zázrak, že jsme se potkali! Bydlím teď v Cergy Pontoise.
Do Paříže vůbec nejezdím, jen na dialýzy!
Slyšel jsem, že se kapitán Gautier utopil.
Ano.
To je rána. V bazénu. Blbá smrt pro námořníka, co?
Měl si vybrat lepší.
Jsem na ulici, Battistine.
To je zlé. Jo, život je těžký pro všechny.
Ty dialýzy jsou příšerně drahé. A musím dojíždět.
Battistine, já už nevím, kam jít. Jsem úplně sám.
Musím už jít. Čekají mě ještě testy.
Kdybyste náhodou potkal poručíka Wirtha, pozdravujte ho.
Wirtha? Ten umřel.
Cože? Umřel?
Proč nejdete za Pachou? Dluží vám to!
- Pacha? - Ano.
Kde je?
Zeptejte se v klubu. Tam budou vědět.
Mám ještě něco na práci, musím jít.
Jak že se ten tvůj pes jmenuje? No tak, námořníku!
Postarej se o něj!
- Vrátím se. - Schovám ti to. Tak zatím!
Promiňte, zapomněla jsem na vás. Major Eichholzer? Je tamhle.
Ale moc dlouho ho nezdržujte. Za chvíli bude mít léčebné kůry.
Díky.
Majore, to jsem já, Charles.
Donesl jste mi doutníky? Na admiralitě mi je kradou, víte?
Mezi námi, byl jsem si jistý, že se vrátíte.
Můžete mi říct, kde jste byl?
Už vím, zachraňoval jste mého syna!
Byl tady, je to sotva 5 minut. Minuli jste se.
Vy se smějete?
Přistihnu vás při činu a vy jste ještě drzý!
Tak co? Jak žijete, Charlesi?
Pořád s Françoisovou ženou?
Jeanne se bude znovu vdávat.
Aha. To je to nejlepší, co může udělat.
A jak jste na tom vy?
Všechno jsem ztratil, jsem na ulici.
Můj pes je to jediné, co mám.
Co povídáte?
Můj pes. Má mě rád. Procházíme se spolu.
Ani nevíte, jaké máte štěstí, že nemusíte nic dělat, kamaráde.
Ale chybí vám prostředky.
To vám schází, hochu, prostředky.
Život.
Nic o něm nevím.
A umírat... se teď učím.
Aspoň myslím.
Nadešla šestá hodina a na celou zemi padla tma,
až do hodiny deváté.
A v devátou hodinu Ježíš nahlas vykřikl:
"Eloi, Eloi, lama sabachthani!" Bože můj, Bože můj, proč jsi mě opustil?
Ježíš naposledy vydechl a skonal.
Opona chrámu se roztrhla vedví, od shora až dolů.
Starý voják, který stál před Ježíšem, když spatřil, jak zemřel, řekl:
"Tento muž byl dozajista jediným synem Božím."
Amen.
Ano. Jedu na služební cestu.
Výborně.
Je to podvraťák. Nebude vám to vadit? Dobře.
Výborně.
V kolik hodin se u vás můžu zastavit?
Kolem poledne?
Dobře, na shledanou.
Dobrý den! S vámi jsem mluvila po telefonu?
Ano, madam.
Tak běžte dál, můj muž to zařídí.
Achabe!
Proč si ho nevezmete s sebou?
Už ho nechcete?
Vždyť ty se celý třeseš, pejsku.
Oni tě nesežerou! To spíš ty je!
Podívejte, jak vyvádí. Neuvěřitelné! Tak přestaň!
Měli jsem tu taky takového. Tak přestaň!
Jsou to divoši a vzteklouni. Podívejte se na to!
Podívejte! Navíc to žere všechno... postele, boty, kliky. Ďáblové!
Kde to mám podepsat? Upozorňuju tě, že nepodepíšu cokoli.
- Vypadá čiperně, že? - Co to znamená "konsekutivně"?
To bude změna po těch mátohách!
- To má pravdu. - Takové tu taky máte?
My tu máme všechno. Ale s náhubkem.
Tady mají všichni samci náhubek. I já! Ale já neštěkám.
Jen občas zakňučím.
Netušíte, co všechno tu lidi nechají. Hady, ptáky, kočky, psy,
dokonce i lišku, Voltaira. Vytáhnu ho.
Ale ne, přestaň! Voltaira nic nezajímá.
Podívej na něj! To je blbec!
Rvou se?
Ne, vůbec ne. Nevšímají si sebe.
Přesně jako lidi.
Chodí ven?
Ano, jsou tady doma! Ti, kdo chtějí jít ven, si umějí říct.
Máme je rádi, jsou jako naše děti.
Na jak dlouho odjíždíte? Na krátko?
- Na neurčito... - Na neurčito?
Napoprvé bude spát se mnou, to ho uklidní.
Pak už to bude na něm. A jak...
...budete platit? - Tak jak?
Aha, tak to bude krátká cesta. Kraťoučká.
- Nech toho! To bude v pořádku. - Už mlčím.
- Tati, můžeš sem jít? - Už jdu.
Mám to podepsat? Co to mám podepsat?
Co to podepisuju? Jo tak... Jeden podpis.
Strážník. Je tam jen jedno R. Strážník.
Jinak by to bylo strážník. To nejde.
To zní příšerně, no jen si to poslechněte: Strážník.
Pojďte na polévku, dokud je teplá!
Pojďte! Jen račte!
Víš, proč je ze mě bezdomovec?
Byl jsem taxikářem, barmanem, učitelem plavání, krupiérem...
A teď je ze mě bezdomovec.
To finančák. Finančák mi všechno vzal.
Ukradl. Moje auto. Moji dceru. Můj nábytek.
Ukradli mi dokonce i psa.
Ale vždy jsem zůstal poctivý. Vždycky se ctí. Nikdy jsem nekradl.
- Co je to za kabát? - Ten je můj.
- Nerozumím. - Je můj.
- Tvůj? Kdo ti ho střelil? - Ten už je pěkně starý.
- Promiň... - To nic, tak běž...
Nemusíš se honit, podržím ti místo.
Statečný pejsek.
Charlesi.
Potřebuješ prachy, potřebuješ auto a potřebuješ bejvák.
Zavolej mi.
To se mi zdá. Koukni na toho chlápka!
Ten mě před lety v Tulonu vyhodil z bytu!
Myslíš tu stavbu? Tu historku s jeřábem? Tu nehodu?
Říkals, že to bylo v La Rochelle, ne v Toulonu!
Ale ne! V Toulonu! Zkazil mi život. Rozbiju mu hubu.
Nikam nechoď! Zůstaň sedět! Neblázni!
Klid! Není to dobré na srdce!
Počkej, možná to ani není on. Vždyť už si nic nepamatuješ!
Můžu si k vám přisednout?
Stejně už jdu pryč. Měj se. Zatím.
- Tak čau! - Ulice Pyrenejí 33.
Brzy na shledanou.
A je to!
Neviděn, nepoznán!
Spokojen?
Naprosto spokojen.
Dobře, ale jak to uděláme příště?
Buď vás sem už nevezmu, nebo zavřu oči.
Dobře.
Pojď!
Je vám něco?
Já vím.
To víte, sama už to nezvládám.
Pro mě?
Ale to je... moc.
Díky.
Prší.
Promiňte.
Pěkně pros!
Hajzle!
No tak, běž, běž! Ty jsi tak krásný.
Běž, za páníčkem. Hezky si sedni.
Chceš ještě jeden? Všechny co mám v kapse?
Ještě jeden? Ještě mám.
- Můj pes se ti líbí, viď? - Není to snad vidět?
- A jak ho máš ráda? - Jako pejska. Je miloučký.
Víš co? Dám ti ho.
Myslíte to úplně vážně?
Ano, ale musíš mi něco slíbit. Nesmíš ho nikdy opustit, holčičko.
Jo, ale nechápu, proč ho chcete opustit vy.
Jsem moc starý.
A vy umřete?
No jo...
- Je tvůj. - Můj?
No jo.
Mami, to je můj pes. Ten pán mi ho dal.
Vemte si ho zpátky.
Mami! To je můj pes! Chci ho a nedám ho!
Víš, že to nejde. Nemůžu se o něj starat.
Ale můžeš!
- Opravdu nemůžu, zlato. - Ale ano! Jsi zlá!
Proč to děláte? Proč se ho chcete zbavit?
Už to dál nemůžu snést.
A co?
Život.
- Mám tě moc ráda, pejsku. - Tohle byste jí neměl dělat.
Tak pojď, jdeme miláčku. Svezeš se na kolotoči.
Tak jdeme.
Nepřekážím ti tu moc?
Pane Charlesi.
Jak se máš? Dobře, že jste mi před odjezdem zavolal.
- Máte se dobře? - Ano.
Jsem ráda, že vás vidím. Něco pro vás mám.
Donesla to ta paní z charity.
- Za jak dlouho vám jede vlak? - Za 10 minut.
- Dočetl jste Moby Dicka? - Ano.
Je všechno v pořádku?
Ano.
Vypadá dobře.
Nechybí mu domov?
Ne.
Představte si, že si teď oba to miminko chtějí nechat.
Díky vám.
Za všechno vám děkuji. Nikdy vám to nezapomenu.
Musím jít.
Dávejte na sebe pozor.
Ahoj.
Vezmeme to od začátku.
Kterým vlakem chcete jet? V 8:42 nebo 15:07?
- Prosím? - Chcete jet v 8:42 nebo 15:07?
V 8:42 to nejde. To je na mě moc brzy.
Já nevím. Tak v úterý.
V úterý... Lituji, ale odjezdy nejsou stejné.
V úterý se zastavím v Lyonu.
Takže v úterý. S přestupem nebo bez?
Musím ještě pro otce. Kdyby se můj muž vrátil včas a zajel pro něj...
Musíte mluvit sem.
Takže budete cestovat s manželem?
Vůbec ne. Víte co? Ještě si to promyslím.
- Mám to celé zrušit? - Ano, to bude lepší.
Vezměte si jízdní řád a v klidu si to stranou promyslete.
Děkuji.
Další, prosím!
Madam, dobrý den. Jednou do Colmaru, prosím.
- Ráno, odpoledne, nebo večer? - Nejraději bych ráno.
Jdi! Jdi pryč!
Jdi pryč!
Padej!
Běž!
Můj pse!
Pojď!
Pojď sem!
Odpusť mi!
Promiň!
No ano!
To je můj pes...
Ano... Ano...
české titulky vyrobilo AW studio Praha